Operasjonen heter "Freshman".
41 soldater sendes opp i fjellene
i to glidefly trukket av bombefly.
21 i ett, 20 i det andre.
Bombeflyene tar dem til kysten,
så flyr glideflyene ned og lander.
Så sniker karene seg
ned til fabrikken og sprenger den.
- Stort område.
- Vi trenger folk som kan rekognosere.
Som kjenner området og kan språket.
En gruppe nordmenn
sendt i forveien.
- Hva skal jeg gjøre?
- Finn dem. Skap en operasjonsenhet.
Peggy. Takk.
Wilsons kontor.
Forkontor. Møterom.
George.
Mitt kontor. Radiorom.
Pauserom. Deres kontor.
Tyskerne har gjennomsøkt
Deres kontor og hjem. De dro i tide.
Deres kone og barn er trygge.
Kanskje bedre om familien kom hit.
- Det går ikke.
- De blir ikke til bry.
Ser De noen barn her, herr Tronstad?
De er evakuert,
så de ikke blir bombet.
Norge er invadert,
men er mye tryggere enn England.
De har åpenbart ikke barn.
Hvor lenge har dere kjent til
tyskernes atomprogram?
Vel, det avhenger av
hva De mener med "kjent til".
Siden Polen har det ikke vært
noe informasjon om "Wissenschaft".
Men ingen informasjon etterlater
rom for spekulasjon.
Poulsson, hva sier du
til en tur til Rjukan?
En gjeng på fire-fem, dropp over
vidda og etablering av base -
- som jeg vil at du leder.
Greit. Når drar vi?
Når vi har funnet resten.
Sersjant Claus Helberg, 24 år.
Han deltok i kampene i 1940, -
- ble tatt til fange, men rømte.
Gir aldri opp, god skiløper,
en sjarmør, populær blant damene.
Fenrik Knut Haugland, 25 år.
Han kjempet i Narvik, ble arrestert,
men rømte. Utdannet telegrafist.
Han er sterk og takler alt.
Sersjant Arne Kjelstrup, 29 år.
Rørlegger.
Han kjempet i 1940
og fikk en tysk kule i magen.
Men ble reddet da
den traff avbitertangen hans.
Og som leder for gruppen:
fenrik Jens-Anton Poulsson, 25 år.
Deltok i kampene om Norge
og kom hit i oktober 1941.
Han kan være den som kjenner
fjellene best av de fire.
Og det er én til. Født i New York,
utdannet i Oslo og Berlin.
Han er litt vill
og den rette typen gal.
Velkommen til Vemork, herr direktør.
God morgen. Kan jeg få en prat
med Dem på mitt kontor, Brun?
- Tone Jørgensen. Velkommen.
- Gleder meg.
Lukker De døren?
Ja, når det gjelder tungtvannet...
Jeg leste gjennom rapportene.
"Skumdannelse".
Hva mener De med det?
Problemer med inntaksvannet.
Det er folk i Oslo
som snakker om sabotasje.
Vi dobler vaktene
og registrerer de som kommer og går.
Og så vil jeg at vi skal sparke...
Danielsen.
Det var mye skumdannelse i går,
og han var alene på vakt.
Gir De beskjed til ham?
- Det er ikke sikkert at det er ham.
- Nei vel?
Jeg fant en flaske i søpla
ved trappa i går ettermiddag.
Lakserolje. Kan være folk fra dag-
skiftet, nattskiftet, dagen før...
Skumdannelsene kommer ikke
nødvendigvis med en gang.
Fint. Da sier vi det.
Jeg vil uansett at Danielsen går.
Som en advarsel til den skyldige.
Vi ligger flere uker etter
med leveringen.
Jeg vil at du reiser til Berlin
med første leveranse.
Det er viktig at tyskerne er fornøyd.
- Kan dere øke produksjonen?
- Ja. Men det blir mye dyrere.
Spiller ingen rolle.
Vi trenger alt vi kan få.
Professor Heisenberg. Ingeniør Brun.
Han leverer tungtvannet fra Norge.
Hyggelig. Mange takk.
Det er til stor hjelp.
Ja, det hadde vært interessant
å få et innblikk i dets bruk.
Ja visst. Men De må la oss
få beholde noen hemmeligheter.
Vennligst følg meg. Herr Heisenberg.
- Og reisen gikk fint?
- Ja.
Sakte!
Stopp!
Har du sett dette?
Norge sendte mer enn vi bestilte.
Det er storartet.
Hva ville han sagt om han så oss her?
Han ville minnet oss
på hva vi har glemt.
- Har vi det?
- Nei.
Likevel, mange av
de beste hodene dro.
Vi er svekket.
Tar du imot invitasjonen?
- København?
- Ja. Bohr er ennå på sitt institutt.
- Jeg skal dra til foredraget.
- Bra. Bra.
"For å støtte det tysk-danske
samarbeidet og forholdet."
- Er De ikke opptatt med reaktoren?
- Vel, det er et foredrag.
Det er viktig å opprettholde
forholdet til andre land.
Er det?
Eller er det ikke viktigere
for Dem å møte Bohr?
- Navnet skulle ikke nevnes.
- Hva vil De snakke med ham om?
Om gode gamle dager.
Vitenskap, musikk, familie...
- Livet.
- Herr Heisenberg...
De signerte en fortrolighetsklausul.
De kan ikke snakke
om det vi gjør her.
Danskene er på vår side.
De er okkupert.
Ikke spill dum!
Vi vet alle
at Bohr samarbeider med britene.
Jeg skal prøve å skaffe Dem et pass.
Fortell meg etterpå hvor langt de
allierte er kommet i atomforskningen.
Spionasje?
Nei. Dette faller inn
under kategorien "gamle dager".
Musikk, livet, familie og vitenskap.
Og siden De likevel er der,
prøv å få tak i godt bacon.
Ha en god dag.
Ja.
Så de er alle norske frivillige?
De fortsetter å komme, hundrevis.
De registreres og settes i arbeid.
Hvem er det? Han rødhårete.
Skinnarland, Eenar.
- Einar.
- Einar...
Han kom i morges.
De hadde kapret en båt.
- Jeg har sett ham ved fabrikken.
- Stemmer.
Einar Skinnarland?
Leif Tronstad. Bare sett deg.
- Du bor på Rjukan?
- Ja.
Og jobber på Vemork?
Jeg vil at du drar tilbake.
Vi trenger folk til å rapportere.
Du jobber der, kjenner folkene,
skiftene og rutinene.
- Til hva da?
- Etterretning. For oss og britene.
Alt du får tak i. Du får med en radio
og kommuniserer direkte med oss.
Men jeg kom jo nettopp.
- Hva sa du til formannen før du dro?
- At jeg tok en ukes ferie.
Da sier vi at du er der på mandag.
Men det rekker jeg jo ikke.
Har du hoppet i fallskjerm før?
Kom igjen, hopp!
Nei, nå har jeg aldri...
Dansk for "hyggelig å se deg"?
Så fint å være her.
Beklager at jeg ikke kom.
Det kom ingen
vitenskapsmenn av betydning.
- Jeg ventet...
- Ikke på grunn av deg.
Alle ville møte deg.
La oss ta en spasertur.
- Blir du avlyttet?
- Ja.
Vi oppdaget det
for noen måneder siden. Det er greit.
"Greit"? Det er forferdelig.
Man må tenke før man sier noe.
Ikke så dumt, faktisk.
- Instituttet også?
- Overalt, men...
Her ute er det greit.
Hva?
Jeg vet ikke...
Jeg vet ikke hvor mye du vet.
Tidene forandrer seg, nytt regime.
Ja, jeg har merket det.
Savner du ikke
tiden da vi jobbet sammen?
Jo, absolutt.
København er ikke
så langt fra Berlin.
Det er slik at...
Jeg har ikke lov til å si noe.
Jeg ble bedt om å finne ut
hvor du står overfor britene.
Jeg bryr meg ikke om slikt.
Politikere kommer og går, -
- men vitenskapen går bare fremover.
Én oppdagelse fører til den neste.
Jeg prøver ikke
å påvirke deg, -
- men prosjektet jeg jobber på,
er alles drøm.
Med penger, ressurser...
Det er ingen liten avdeling
ved et institutt. Det er noe større.
Jeg vil at dette skal skje.
Endelig er det under min kontroll.
Så lenge vi lar krigen tjene
vitenskapen, er det ingen fare.
Tenk deg alt vi kan gjøre.
Trekk deg fra det.
- Hva?
- Trekk deg fra hele greia!
- Er det britene?
- Hva?
Har du blitt instruert av britene?
Nei, de har
ingenting med dette å gjøre.
Det er jeg som sier det.
Du jobber for dem.
Jeg trodde jeg besøkte en venn.
Jeg er fortsatt din venn.
Du forstår ikke hva jeg snakker om.
- Forstår jeg ikke?
- Nei.
Forstår du nå?
Ja, jeg forstår.
Du har alltid spurt meg om
hvilke moralske forpliktelser vi har.
Her er svaret mitt.
Våre forpliktelser
har aldri vært større.
Ja, men som vitenskapsmenn...
Kutt ut tullet.
- "Tullet"?
- Ja, du vet nøyaktig hva jeg mener!
Du arbeider for den tyske hæren!
De engasjerte deg.
Hvorfor? For å fremme tysk kultur?
For å se interessante
beregninger på tavlen?
Nei, fordi de vil ha
noe igjen, valuta for pengene.
Og ideelt sett noe som eksploderer.
Hør her,
vi jobber med å skape energi.
Våre moralske forpliktelser
har aldri vært større!
Og hvis du ikke forstår det...
Er du enten dum eller veldig naiv.
Akkurat nå er
begge deler like farlig.
La meg gi deg et siste råd.
Som din venn.
Ikke fortell noen at du ba meg
være med i programmet.
Vil du spise middag med meg?
Kona mi vil bli glad for å se deg,
og hun vil høre deg spille piano.
Jeg skal sitte der, jeg skal spise,
og selvsagt skal jeg klappe.
Tredelt oppdrag. Finne landingsplass,
gjøre den klar og føre britene frem.
Dessuten fôre London
med værmeldinger og alt annet.
Tyske forflytninger, transportruter
og vakthold rundt fabrikken.
- Vi trenger våpen.
- Dere får pistoler.
Stengun og Handy Gun.
Resten overlater vi til britene.
Gruppen heter Grouse og
klassifiseres under strengt hemmelig.
Skal vi hete "rype"?
Kan vi ikke hete noe litt mer barskt?
"Falcon", eller noe?
- "Moose".
- "Shark".
Dere heter Grouse, ferdig!
Da er det oss fire?
- Hva?
- Ikke noe.
Vi snakket akkurat om deg.
Knut Haukelid, som dere kjenner.
Skål for krigen!
- Skål.
De drar om tre uker, første fullmåne.
- De er ikke klare.
- De er klare.
Å være entusiastisk er ikke
det samme som å være klar.
Å ønske å gjøre noe er ikke
det samme som å kunne gjøre noe.
Og å være bakfull er ikke
å være klar til strid!
Det skal mye til
for å overbevise henne.
Jeg synes synd på ektemannen.
Ektemannen gikk ned med HMS Prince
of Wales, senket av japanerne.
Han er fortsatt savnet.
Hun jobber mye.
De klarer det nok.
- Absolutt.
- Før eller senere.
Før, får man håpe.
- Hvor lenge har du vært her?
- Jeg kom nettopp.
- Hvordan har barna det?
- Bra.
Jeg håper de sover. Barnepiken dro
til Brackenhof for å høre på Hitler.
- Hvordan var det?
- Fint.
Folk i Danmark virker glade.
De går rundt ute og går på dans.
- Møtte du Bohr?
- Ja.
Han har sin egen, lille park.
Ja. Og han tar godt vare på den.
Til middag spiste vi god skinkestek.
Han leste høyt, og jeg spilte piano.
Og fikk dere mulighet til å snakke?
Han sa at jeg burde stoppe.
- Han forstår det ikke.
- Hva mener du?
Han mener jeg står
på feil side av krigen.
Når Tyskland har vunnet,
vil vel alt dette gi seg?
Men er det da fortsatt vårt Tyskland?
Jeg trodde bare barn gjorde slikt.
Gjøre slutt på et vennskap
på den måten.
Claus, klar for ny rekord?
Fire... fem.
Seks sekunder.
To bedre enn sist.
Skolandmyrene nær veien mellom
Møsvatnsdammen og Rauland.
- Der er det et strekk på 1200 meter.
- Det bør holde for et par seilfly.
Hent hjelp!
Fordømte amatører!
- Så hva gjør vi nå?
- Jeg kan tre inn.
Og hvem skal gjøre din jobb?
Den fotløse?
Disse mennene kan erstattes,
det kan ikke du, Tronstad.
De kan dra uten ham.
Ok, det er din beslutning.
Hvorfor har du sparket Danielsen?
Det er Astrids mann.
Hun som serverer oss mat.
Vi spilte kort i dag
og hadde nesten en samtale.
Jeg snakket, og hun sa: "Ja, frue.
Nei, frue. Konge slår dame, frue."
Helt til Brun dukket opp
og sa at mannen hadde fått sparken.
- Hvorfor gjorde du det?
- Dette har ikke du noe med.
Nei vel.
Vi er ferdige med å spise.
Var det noe galt?
Vil vertskapet ha noe annet?
Vertskapet ønsker bare
at flere legger seg på full mage.
Ta resten med.
Er ikke det riktig, kjære?
- Takk.
- Hjertelig tusen takk.
Det skal mer til
for å kjøpe en sparket arbeider.
Jeg har ikke påstått
at jeg har noen betydning.
Ellen.
Kom.
Bare finn en fin landingsplass
ikke for langt unna veien.
Hvis ikke bærer vi dem.
Ingen flere pistoluhell.
Jeg vil bare høre om suksess.
Må Gud velsigne dere alle.
Lykke til, karer.
- For konge og fedreland.
Er du redd?
Dette går helt fint.
Stilling!
Dårlig vær i området.
Dere må hoppe langt vest
for det opprinnelige droppstedet.
- Nummer én, klar?
- Ja, sir!
- To, klar? Tre, klar? Fire?
- Ja, sir!
Nummer én!
Hopp!
Rolig nå, rolig.
Hopp!
Det begynte å snø i løpet av natten.
Dårlig vær fra vest.
Hvor er vi?
Jeg vet ikke.
Vi skal uansett østover.
Avgang er satt til den 19.
Landingsområdet er 16 km fra målet,
i myrområdet ved Møsvatn.
Dere møtes av fire motstandsfolk
med kodenavn Grouse.
Går raskt langs atkomstveien,
sannsynligvis i snø.
Dere kommer nordfra og ned til Våer.
Over broen. Der er det
to tyske vakter. Uskadeliggjør dem.
Langs jernbanelinjen.
Så tre sett med vakter til.
Angrip her, her og her.
Det er vanligvis ingen der om natten.
Trapper på østsiden av bygningen.
Metertykke armerte betongvegger.
Fortsett langs korridoren
til hovedrommet.
18 høykonsentrasjonsceller.
Der plasserer dere sprengstoffet.
Disse containerne...
Hvis det er fint vær, drar vi dem
et par kilometer, og henter nye.
Hvis det er dårlig vær,
belager vi oss på kortere strekk.
Det blir hardt,
men kommer til å gå fint.
- Hvordan skal de komme seg ut?
- Engelskmennene?
Kommer de seg inn, må de også ut.
De skal gå til Sverige.
41 uniformerte soldater skal gå
30 mil i dyp snø.
Uten ski, med tyskerne etter seg.
Det er planlagt
at ikke de skal klare seg.
Dette er en cyanidpille.
Alle vil få en.
Ha den i munnen under
de siste fasene av operasjonen.
I tilfelle dere blir
tatt til fange, bit hardt.
Det dreper på tre minutter.
Landingsplassen.
Inn fra sør.
Lykter med 100 meters avstand.
Peileren cirka der.
De er på vei.
De lettet for to minutter siden.
- Klokkeslett?
- Om drøye to timer.
- Og været?
- 700 meter sikt nå, men det letter.
Da setter vi i gang. Hold
dem oppdatert. Vi tar lyktene.
Kom igjen.
- Hva synes De at dette ser ut som?
- En reaktor?
Det kom nettopp. Werner
Heisenberg ga det til Niels Bohr.
Bohr tror de bygger en bombe.
Hva er dette?
Jeg ville finne ut om de alliertes
fremskritt i atomprogrammet.
Ved å vise dem alt vi har?
Dette er bare en liten del.
Tror De ikke de vet
at de beste kjernefysikerne -
- er samlet her og
betales av Heereswaffenamt?
Diebner vil ta over uranprogrammet.
- Diebner?
- Ja.
Da blir det ingen resultater.
Så enkelt er det.
USA har Einstein og Oppenheimer,
om vi skal nevne ekspertene deres.
England har Schrödinger
og kanskje Bohr.
Tyskland har Heisenberg.
Alle jobber på samme oppgave.
Bare Tyskland foretrekker
middelmådighet.
Fordi den gjennomsnittlige
vitenskapsmannen Diebner, -
- en pragmatiker
uten dypere kunnskap om teori, -
- overtar ledende stillinger.
Dette vil gjøre Tyskland
til en ørken. Bokstavelig talt.
Vi har ikke råd til flere feil.
Jeg vet det.
"Lavtrykk på vei inn fra vest,
kraftigere vind forventet."
Hører du noe?
Hva er det som skjer?
- Det er ingen kontakt.
- Ingenting?
De skulle vært her nå.
Major Decker.
Hva gjør Gestapo her?
Vi fikk melding om
at nok et glidefly hadde styrtet.
Noen kilometer nordøst for her.
Vi vil vite hvilket oppdrag
og mål de hadde.
- Hva er å rapportere?
- Engelskmenn.
4 døde, 12 overlevende.
Hva skal vi gjøre med dem?
Skyt dem.
Ordre fra føreren. Alle soldater
på spesialoppdrag skal skytes.
Vi kan ikke bare henrette dem.
Hvem rapporterer at De ikke adlød
førerens ordre? De eller jeg?